Яланська С.П. Розвиток особистості в сучасних соціокультурних умовах: генетико-креативний потенціал // Методологічний семінар «Актуальні проблеми психологічної протидії негативним інформаційним впливам на особистість в умовах сучасних викликів» (8 квітня 2021 року)

РОЗВИТОК ОСОБИСТОСТІ В СУЧАСНИХ СОЦІОКУЛЬТУРНИХ УМОВАХ: ГЕНЕТИКО-КРЕАТИВНИЙ ПОТЕНЦІАЛ
Яланська Світлана Павлівна
м. Полтава
          ORCID.org/0000-0003-3289-5331
 
Анотація. Сучасне соціокультурне середовище потребує креативних особистостей, що здатні до нестандартного мислення, самостійного прийняття рішень, творчої професійної діяльності. Є ряд досліджень вітчизняних та зарубіжних науковців з психології розвитку творчої особистості, які потребують особливої уваги. У статті здійснено акцент на вивчення особистості в межах генетичної психології, на основі генетико-моделюючого підходу. Досить перспективними є системні, комплексні дослідження розвитку творчої особистості в сучасних соціокультурних умовах на основі генетико-креативного методу, що визначає академік С. Д. Максименко.  
Ключові слова: розвиток, особистість, креативність, творчість, генетична психологія, генетико-креативний потенціал, соціокультурні умови, учасники освітнього процесу.
PERSONALITY DEVELOPMENT IN MODERN SOCIO-CULTURAL CONDITIONS: GENETIC-CREATIVE POTENTIAL
Abstract. Modern socio-cultural environment needs creative individuals who are capable of non-standard thinking, independent decision-making, creative professional activity. There are a number of studies of ukrainian and foreign scientists on the psychology of creative personality development, which require special attention. Important in the system of scientific research is the study of personality within the framework of genetic psychology, based on a genetic modeling approach. Systematic, complex researches of the development of creative personality in modern sociocultural conditions on the basis of the genetic and creative method defined by academician S. D. Maksimenko are rather perspective.
Key words: development, personality, creativity, genetic psychology, genetic and creative potential, socio-cultural conditions, participants in the educational process.
Постановка проблеми дослідження.
Основою духовного, інтелектуального, фізичного, культурного, економічного потенціалу суспільства є формування та розвиток творчого, конструктивно мислячого, відповідального молодого покоління здатного до успішної самореалізації, самовдосконалення. Сучасний соціокультурний простір потребує креативних особистостей, що здатні висловлювати свою думку, нестандартно мислити, самостійно приймати рішення, здійснювати  діяльність на творчому рівні. Тож переконані, що розвиток особистості доцільно розглядати через призму генетико-креативного потенціалу, на основі генетико-моделюючого підходу С.Д. Максименка.
Аналіз останніх досліджень і публікацій.
Увага науковців до проблеми розвитку творчої особистості є досить суттєвою. Так, С.Д. Максименко зазначає, що сам початок нової людини є нічим іншим, як результатом творчого акту опредметнення своєї нужди двома люблячими істотами. Вже сама по собі дана особистість є результатом і продуктом творчості. І нужда, втілена у ній, має величезний креативний потенціал, який виявляється в унікальності, гетерогенності, самоусвідомленні, самодостатності в цілому. Дотриматися принципу креативності в аналізі (і в дослідженні) особистості означає «взяти» її існування в цілому, в її унікальній спрямованій єдності, в котрій вона лише і існує [3,4,5]. Переконані, що ключовими для розуміння розвитку особистості є принципи генетико-креативного методу за С.Д. Максименком, а саме:  розвитку; переживання; свободи; взаємодії; невизначеності і індетермінізму, терапевтичного ефекту.  Принцип розвитку означає врахування онто- і актуалгенезу як саморозвитку складної гетерогенної нелінійної системи, якими є особистість і група. Автор зазначає, що врахування цього є абсолютно необхідним вже тому, що, вихідна сила (нужда), що зумовлює саморозвиток, має відпочатково креативний характер. Принцип переживання є провідним в методі, за визначенням розуміння переживання ґрунтується на тлумаченнях цього явища в роботах Л.С. Виготського, М.В. Папучі. Додержання принципу свободи означає, що процес навчання скеровано на формування свободних дій, тобто таких, що спочатку «інтелектуалізуються», а вже потім реалізуються як реальні дії. Принцип взаємодії означає, що суперечність «нормативність – креативність» може бути реально розв’язана лише в свободній взаємодії. Принцип невизначеності, як опозиція передбачуваності, припускає постановку завдань, які відпочатково несуть в собі тенденцію до помилки. Помилкові дії можуть, на певному етапі виступити водночас індикаторами і чинниками процесу творчості. Принцип терапевтичної дії пов’язаний з переконанням у тому, що процес творчості є необхідною складовою психологічного життя кожної людини (дитини) і створення відповідного креативного середовища, тим самим, позитивно впливає на  її учасників [3,5].
 В.О. Моляко ввів у вітчизняну психологію поняття «стратегія творчої діяльності». Автор підкреслює, що стратегія є організуючою і регулюючою складовою творчої діяльності людини. В.О. Моляко визначає стратегію, як основу творчої обдарованості. Автор підкреслює, що стратегія як особистісне утворення складає основу творчої обдарованості, тому що конденсує в собі ті структури, які детермінують аналіз ситуацій, оцінки нової інформації, вибір об'єктів дослідження, вибір орієнтирів, планування творчої поведінки, прогнозування розвитку гіпотез і замислів рішення задач, можливості гнучкої переорієнтації в змінах умов діяльності і багато іншого. Саме через це стратегії, як можна передбачити, багато в чому спрямовують свідомість, насичують її конкретним змістом, акумулюють у підсвідомості знання і технології їхнього використання, які можуть бути реалізовані (зі змінами або ж у «чистому» вигляді) при виникненні нових проблем і рішенні нових задач. Саме стратегіальна організація підсвідомості передбачає використання аналогів, комбінаторики, реконструювання, задає напрямок у діяльності. Це те інтуїтивне почуття, яке «веде» рішення, «веде» суб'єкта в виборі різноманітних напрямків, у його виборах, часто важко пояснюваних. Автор зазначає про можливість припущення, що звідси виникають інтуїтивні здогадки, передбачення, часткові чи повні рішення... [6, 7]. 
І.Д. Пасічник зазначає, що творчість у своєму функціонуванні комбінує когнітивні, емоційні та вольові аспекти, має процесуальний та особистісний аспект. Продукт творчості є результатом найвищої концентрації духовних сил. Залежність науково-технічного прогресу від творчого процесу призводить до спроб його комп’ютерного моделювання в межах розвитку сучасних комп’ютерних технологій. Автор наголошує на тому, що креативність означає здатність до творчості, розуміється як потенціал, внутрішній ресурс людини, що виявляється в мисленні, спілкуванні, почуттях, окремих видах діяльності, визначається сприйнятливістю до нових ідей. Основна відмінність поняття креативності від поняття творчості полягає в тому, що креативність розглядається як певний специфічний стиль діяльності, в той час як творчість сама по собі є діяльністю. Креативність частіше, ніж творчість, пов’язують із когнітивними процесами; вона може бути зафіксованою об’єктивними методами. Дослідник підкреслює, що у психологічній науці, а також у логіці та філософії, виходячи з найновіших досліджень в цих галузях, прийнято чітко розрізняти особистісну креативність та особистісну творчість. Якщо внутрішні передумови, особливості когнітивної сфери та психологічні задатки забезпечують особистісну креативність та активність у пошуковій діяльності, то творча людина – та, що реалізує свій креативний потенціал. Тож креативність розглядається як умова творчої активності особистості [8].
Проблему розвитку творчості особистості розкриває концепція креативності як універсальної пізнавальної творчої здібності Дж. Гілфорда. Розробляючи зазначену проблему, вчений указав на принципове розходження між двома типами розумових операцій: конвергенцією і дивергенцією. Конвергентне мислення актуалізується в тому випадку, коли людині, яка розв’язує задачу, потрібно на основі множини умов знайти єдине правильне рішення. Конкретних рішень може бути і декілька, але ця множина завжди обмежена. Дивергентне мислення визначається як «тип мислення, який рухається в різноманітних напрямках». Такий тип мислення припускає варіювання шляхів вирішення проблеми, призводить до несподіваних висновків і результатів. Дж. Гілфорд вважав операцію дивергенції основою креативності як загальної творчої здібності [1].
Р. Стернберг і Д. Лаверт вважають креативними таких людей, які здатні «купувати ідеї за низькою ціною і продавати за високою». «Купувати за низькою ціною» – означає займатися невідомими, невизнаними або малопопулярними ідеями. Завдання полягає в тому, щоб правильно оцінити потенціал їхнього розвитку і можливий попит. Творча людина, всупереч опору середовища, нерозумінню і неприйняттю, наполягає на визначених ідеях і «продає їх за високою ціною». Після досягнення ринкового успіху вона переходить до іншої непопулярної або нової ідеї. Р. Стернберг вважає, що людина може не реалізувати свій творчий потенціал у двох випадках: 1) якщо вона висловлює ідеї передчасно, 2) якщо вона не виносить їх на обговорення занадто довго, після чого ідеї стають очевидними, «застарівають». Цілком зрозуміло, що психологічні аспекти творчості у Стернберга розглядаються через призму її соціального прийняття і оцінки. Творчі прояви детермінуються шістьма основними чинниками: 1) інтелектом як здібністю; 2) знаннями; 3) стилем мислення; 4) індивідуальними рисами; 5) мотивацією; 6) зовнішнім середовищем [2].
Мета статті: розгляд проблеми розвитку особистості в сучасних соціокультурних умовах, розкриття особливостей розвитку творчої особистості в освітньому просторі на засадах генетико-креативного підходу за С. Д. Максименком.
Виклад основного матеріалу дослідження. Визначальними для вивчення особистості є ідеї щодо її розвитку та становлення в контексті генетичного підходу С. Д. Максименка, академіка НАПН України, директора Інституту психології імені Г.С. Костюка НАПН України, Повного кавалера ордена за заслуги, основоположника генетичної та медичної психології, автора нового покоління українських підручників з психології, які прийшли на заміну легендарним підручникам  Г. С. Костюка, президента та головного наукового співробітника українського відділення Global Union of scientists for peace / Глобального союзу вчених за мир, дійсного члена Міжнародної ради психологів (США), дійсного члена Європейської академії природничих наук (ФРН, м. Ганновер), дійсного члена Міжнародної академії природознавства (ЄС), дійсного члена Європейської академії природознавства (Единбург, Велика Британія). На основі циклу теоретико-експериментальних робіт та генетико-моделюючого методу під керівництвом С. Д. Максименка створена українська наукова школа генетичної психології, у якій підготовлено понад 70 докторів і понад 200 кандидатів психологічних наук.
На основі узагальнень ідей про розвиток творчої особистості розроблено цілісну концепцію розвитку творчої компетентності майбутнього вчителя базисом якої є генетико-психологічна теорія народження, зростання та існування особистості, генетико-креативний підхід за С.Д. Максименком.
Окреслено зміст, структуру, засоби розвитку творчої компетентності майбутнього вчителя. Творча компетентність майбутнього вчителя – найвищий рівень розвитку професійної компетентності, коли людина здійснює професійну діяльність на творчій основі стабільно і неперервно.
Структура розвитку творчої компетентності майбутнього вчителя базується на основних структурних компонентах професійної компетентності: особистісно-розвивальному; діяльнісно-розвивальному; комунікативному; фаховому; опануванні досвіду (рис. 1). 
Показниками досягнення творчої компетентності є ціннісно-педагогічна, мотиваційна, психолого-педагогічна, організаційна, методична, дидактична, інформаційна компетенції, вербально-комунікативна, невербальна, компетенція самовдосконалення, понятійне та творче мислення.
На основі визначених показників, критеріїв, психологічних та педагогічних засобів розроблено зміст та основні етапи розвитку творчої компетентності майбутніх учителів у освітньому процесі.
Розвиток творчої компетентності майбутніх учителів має здійснюватися на основі підготовчого, діагностичного та розвивального етапів. Розвивальний етап повинен забезпечуватися психолого-педагогічними засобами у навчально-виховному процесі ЗВО: а) психологічні: розвиток творчого мислення; прагнення до самовдосконалення; розвиток педагогічного спілкування вчителя як творчого процесу; мотивація до самостійного творчого опрацювання матеріалу; розвиток творчих здібностей у діяльності; розвиток фахової підготовки, понятійного мислення; б) педагогічні: організація навчальної діяльності, у ході якої студенти реалізують себе як творчі особистості; забезпечення конструктивного постійного зворотного зв’язку; встановлення партнерського педагогічного спілкування; забезпечення мотивації до дослідницької діяльності, активності та креативності під час занять; організація навчального процесу; діяльності, активності та креативності під час занять; організація навчального процесу з метою більш глибокого оволодіння студентами навчальним матеріалом [9].

Рис. 1. Структура розвитку творчої компетентності майбутніх учителів

Створення навчально-виховного середовища, що забезпечує відповідні психологічні та педагогічні засоби розвитку творчої компетентності майбутніх учителів

Підготовчий етап (установка на розвиток творчої компетентності)

Діагностичний етап (психодіагностика показників творчої компетентності)

Результат (творча компетентність майбутніх учителів)
)

Розвивальний етап	
Компоненти професійної компетентності	Критерії досягнення рівня творчої компетентності	Показники творчої компетентності	Психологічні засоби	Педагогічні засоби	Зміст роботи	
особистісно-розвивальний	самостійність	ціннісно-педагогічна, мотиваційна компетенції	мотивація самостійного творчого опрацювання матеріалу	забезпечення мотивації до дослідницької діяльності, активності та креативності під час занять	розвиток професійних цінностей і мотивів творчої діяльності	
діяльнісно-розвивальний	мобільність у використанні інноваційних засобів роботи	психолого-педагогічна,
організаційна,
методична компетенції	розвиток творчих здібностей у діяльності	забезпечення конструктивного постійного зворотного зв’язку	оволодіння організаційно-методичною базою	
комунікативний	комунікативність 	вербально-комунікативна вербально-когнітивна компетенції	розвиток педагогічного спілкування вчителя як творчого процесу	встановлення партнерського педагогічного спілкування	оволодіння педагогічним спілкуванням	
фаховий	результативність 	дидактична, інформаційна
компетенції, понятійне мислення	розвиток фахової підготовки, понятійного мислення	організація навчального процесу, що обумовлює глибоке володіння студентами матеріалом з фаху	оволодіння змістовими поняттями	
опанування досвіду	готовність до творчості	творче мислення, компетенція самовдосконалення	розвиток творчого мислення, прагнення до самовдоскона-лення	організація навчальної діяльності, у ході якої студенти реалізують себе як творчі особистості	набуття досвіду педагогічної діяльності	
Рис. 2. Зміст та етапи розвитку творчої компетентності
майбутніх учителів

Рис. 2. Зміст та етапи розвитку творчої компетентності
майбутніх учителів

За результатами анкетування вчителів зі стажем та майбутніх фахівців системи освіти Полтавщини (167 осіб) на питання щодо характеристик творчої компетентності педагога отримали такі відповіді:
1)	цілеспрямованість (98,0%);
2)	працелюбність (94,0%);
3)	гнучкість (68,0%);
4)	готовність до експерименту (81,0%);
5)	бажання реалізації отриманих компетентностей на практиці (67,0%);
6)	постійне використання додаткових джерел інформації (67,0%);
7)	урахування вимог сучасності (43,0%);
8)	високі вимоги до власної діяльності (91,0%);
9)	широкий кругозір (89,0%);
10)	постійний пошук нового (99,0%).
Розроблено програму, що базується на генетико-моделюючому підході С.Д. Максименка.
Програма розвитку творчої компетентності майбутніх учителів відіграє важливу роль у реалізації процесу формування та розвитку теоретичної і практичної готовності студента до педагогічної діяльності на високому фаховому рівні. 
Метою даної програми є розвиток визначених показників розвитку творчої компетентності майбутніх учителів. 
Завдання програми – це розвиток показників компонентів професійної компетентності: особистісно-розвивального; діяльнісно-розвивального; комунікативного; фахового; компоненту опанування досвіду.
Дана програма передбачає створення спеціального освітнього середовища у процесі підготовки вчителів у ЗВО з наступними характеристиками: а) установка на особистісно-розвивальний компонент (ціннісно-педагогічна, мотиваційна компетенції); б) установка на діяльнісно-розвивальний компонент творчої компетентності (психолого-педагогічна, організаційна, методична компетенції); в) формування та розвиток педагогічного спілкування як творчого процесу на основі вербально-комунікативної, вербально-когнітивної компетенцій; д) установка на фахове зростання на основі дидактичної, інформаційної компетенції, понятійного мислення; д) поглиблення опанування педагогічного досвіду (розвиток творчого мислення, компетенції самовдосконалення).
Важливою для ефективного впровадження програми є інтеграція психолого-педагогічних засобів у освітньому процесі закладу вищої освіти.
Організаційно-методичними умовами сприяння розвитку творчої компетентності майбутніх учителів, які забезпечує програма, є: 
–	організація навчальної діяльності, у ході якої студенти реалізують себе як творчі особистості; 
–	забезпечення конструктивного постійного зворотного зв’язку; 
–	встановлення партнерського педагогічного спілкування; 
–	забезпечення мотивації до дослідницької діяльності, активності та креативності під час занять.
Основні психологічні умови розвитку творчої компетентності майбутніх учителів, передбачені програмою, включають: особливості структури педагогічної діяльності; саморегуляцію; педагогічну активність; готовність до професійної творчості.
Програма складається із сукупності блоків, які представлені психолого-педагогічними та тренінговими засобами, спрямованими на розвиток готовності до адекватного і повного пізнання власних творчих можливостей та педагогічної творчості. Програма передбачає забезпечення психологічних умов та чинників, що активізують творчу, пізнавальну діяльність студентів. Майбутні вчителі осмислюють уявлення, що склалися про себе та інших. Учасники програми отримують інформацію про те, як вони виглядають в очах інших людей; як їх дії та вчинки сприймаються іншими. Доцільним є проведення блоків програми під час кураторських занять зі студентами, під час навчальних занять з фаху та вивчення окремих спецкурсів «Психологія», «Психологія творчості», «Педагогічна психологія», «Методика викладання психології» та ін. 
Розглянемо особливості складових блоків програми.
Блок № 1. «Розвиток професійних цінностей і мотивів творчої діяльності» розрахований на розвиток показників особистісно-розвивального компоненту професійної компетентності майбутніх учителів. Його зміст передбачає мотивацію студентів до творчої педагогічної діяльності та розвиток професійних цінностей. Обов’язковим є проведення всіх складових блоку програми, що інтегрують в собі психолого-педагогічні засоби. 
Блок № 2. «Оволодіння організаційно-методичною базою». Забезпечує розвиток показників діяльнісно-розвивального компоненту професійної компетентності. Формує вміння висловлювати нові, нестандартні ідеї, прагнення використовувати інноваційні засоби, вдало поєднувати логіку з інтуїцією.
Блок № 3. «Оволодіння педагогічним спілкуванням» розрахований на розвиток показників комунікативного компоненту професійної компетентності майбутніх учителів. Його зміст спонукає майбутніх учителів до активного педагогічного спілкування, ефективної діалогічної взаємодії.
Блок № 4. «Оволодіння змістовими поняттями» Забезпечує розвиток показників фахового компоненту професійної компетентності майбутніх учителів. Його зміст передбачає формування вміння надавати завершеного вигляду своїм ідеям, відстоювати власну думку, наводячи конкретні приклади, систематизувати, узагальнювати матеріал, робити змістовні висновки.
Блок № 5. «Набуття досвіду педагогічної діяльності» розрахований на розвиток показників компоненту професійної компетентності опанування досвіду майбутніх учителів. Його зміст спонукає майбутніх учителів чітко формулювати визначення наукових понять, наводити максимальну кількість їх значень, творчо аналізувати зміст предмету, постійно самовдосконалюватися [9].
Нами було проведено анкетування учнівської (учні 7-11 класів), студентської молоді, вчителів шкіл, викладачів закладів вищої освіти Полтавщини різних рівнів акредитації (449 осіб). На питання «Чого не вистачає для реалізації різнобічного розвитку особистості та її творчого потенціалу?» серед учнівської та студентської молоді отримали такі відповіді: недостатній рівень мотивації до творчості (68,4%); неналежний матеріальний рівень підтримки творчої молоді (84,1%). Педагогічні та науково-педагогічні працівники зазначили: недостатня кількість заходів для розкриття творчого потенціалу осіб з особливими освітніми потребами, відсутність тривалої подальшої їх підтримки (87,0%); низький рівень оплати педагогічної праці, що знижує її ефективність (79,2%); обмежене фінансування закладів освіти та культури (89,0%).
За результатами опитування, власного досвіду, переконані, що є необхідність в інтегрованому підході до розв’язання вище згаданих проблем. А саме, на нашу думку, було б доцільним створити «Психолого-педагогічний центр Полтавщини» на базі Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» спільно з Інститутом психології імені Г.С. Костюка НАПН України, метою діяльності якого має бути надання психологічної допомоги і підтримки учнівської, студентської молоді та дорослим засобами практичної психології, педагогіки, арт-технологій. Метою центру має бути розвиток творчих особистостей, що здатні протистояти деструктивним впливам. Розкриття творчого потенціалу населення Полтавщини – багатої на таланти землі, утвердження творчих особистостей, які прагнуть створювати нові, оригінальні продукти духовного чи матеріального значення, що можуть бути значущими для суспільства та природи. Захист духовного, психічного, психологічного, соціального здоров'я педагогічних, науково-педагогічних працівників, учнів, студентів та їх батьків. 
Минуле Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» славиться глибокими освітніми традиціями Полтавщини, що налічують понад 200 років. Заклад вищої освіти розташовано в будівлі Інституту шляхетних дівчат – архітектурній пам’ятці  першої половини ХІХ ст. На сьогодні Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», відсвяткувавши  90-річчя з дня заснування закладу вищої освіти, є потужним навчально-науковим осередком на державному та світовому рівні. За весь період існування освітній заклад дав путівку в життя тисячам вдячних випускників багато з яких стали відомими як в Україні так і за її межами. Високий авторитет університету ґрунтується на колективній, творчій, ініціативній праці, корпоративній культурі, атмосфері взаємоповаги та взаємодопомоги!
Зростання потенціалу університету і його постійний рух вперед невіддільні від самовідданої праці Володимира Олександровича Онищенка, доктора економічних наук, професора, Заслуженого працівника освіти України, лауреата Державної премії України в галузі науки і техніки, члена президії Північно-Східного наукового центру Національної академії наук України та Міністерства освіти і науки України, голови Полтавської філії Північно-Східного наукового центру НАН і МОН України, Президента позашкільного навчального закладу Полтавської обласної ради «Полтавська обласна Мала академія наук учнівської молоді», ректора Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Креативний підхід до вирішення проблем різного рівня, стратегічне мислення дозволяють йому з успіхом брати участь у реформуванні освіти, досягненні цілей державотворення. З нагоди Дня незалежності України нагороджений орденом «За заслуги» ІІІ ступеня.
Історичні, освітньо-наукові підвалини в розвитку закладу вищої освіти підкреслюють всі пріоритети в розширенні можливостей університету як психолого-педагогічної платформи. 
Основні орієнтовні завдання і напрями діяльності Центру: 1) сприяння розвитку творчих здібностей широкого кола населення (молоді, дорослих) шляхом організації культурно-просвітницьких, освітньо-наукових проектів; 2) проведення курсів з підвищення кваліфікації для практичних психологів, педагогів, студентів педагогічних закладів вищої освіти, представників творчих професій і тих, хто цікавиться психологією творчості; 3) психологічна просвіта, основною метою якої є підвищення психологічної культури молоді Полтавщини; 4) надання професійної допомоги керівництву, педагогічним та науково-педагогічним працівникам освітніх закладів різного рівня (дошкільні, загальноосвітні, заклади вищої освіти, профтехучилища); 5) консультаційно-методична допомога педагогам з питань організації освітнього процесу шляхом посилення його виховної складової у процесі навчання, творчого розвитку особистості; 6) здійснення психологічної експертизи (рецензування) психолого-педагогічних програм, технологій в освітніх установах, з якими укладено угоду про співпрацю (за потребою); 7) проведення діагностичної, корекційної, реабілітаційної, профілактичної, прогностичної, тренінгової роботи з окремими особами та групами; 8) надання психолого-педагогічної допомоги у розв'язанні питань профорієнтації, професійної підготовки та організації ефективної роботи за запитом педагогічних працівників, учнівської, студентської молоді; 9) захист психологічного здоров'я молоді та дорослих, формування конструктивно мислячих особистостей здатних протистояти деструктивним впливам засобами арт-екопсихопрактик; 10) організація лекторіїв, круглих столів за участі ветеранів праці, ветеранів війни, учасників бойових дій для популяризації їх досвіду, потужного виховного впливу на молодь; 11) організація і проведення науково-практичних конференцій, науково-методичних семінарів, тренінгів, воркшопів.
Висновки. Таким чином, визначальним для розвитку творчої особистості, в умовах соціокультурних змін, є врахування її генетико-креативного потенціалу.  Під час функціонування вище згаданого центру можуть бути зреалізовані потужні наукові, культурно-просвітницькі, освітні проєкти, що зорієнтовані на розвиток особистостей здатних до нестандартного мислення, самостійного прийняття рішень, творчої професійної діяльності.
Література
1.	Гилфорд Дж. Три стороны интеллекта. Психология мышления / ред. А. М. Матюшкин.  М., 1965. С. 433-456.
2.	Герасимов И. Теория креативных инвестиций Р. Стернберга, 2016.
3.	Maksimenko S.D. Serdiuk L.Z. Psychological potential of personal self-realization Social welfare: interdisciplinary approach. Vol 1, No 6. 2016. Р.92-100. 
4.	Maksimenko S.D. Genesis of Personality existence. Monograph. Montreal: Accent Graphics Communications, 2015. 368 p. 
5.	Максименко С.Д. Психологія учіння людини: генетико-моделюючий підхід. Монографія. Видавничий дім «Слово». Київ, 2013. 590 с.
6.	Моляко В. О., Музика О.Л. Особливості стратегіальної організації свідомості технічно обдарованої особистості. Духовність як основа консолідації суспільства. Міжвідомчий науковий збірник. К.: Інститут «Проблеми людини», 1999. Т.16. С. 131-136.
7.	Моляко В. О. Психология решения школьниками творческих задач. К.: Рад. шк., 1983. 95 с. 
8.	Пасічник І. Д. Мислення як предмет психології. Наукові записки [Національного університету «Острозька академія»]. Сер.: Психологія і педагогіка. 2013. Вип. 25. С. 3-9. Режим доступу: http://nbuv.gov.ua/UJRN/Nznuoapp_2013_25_3 
9.	Яланська С. П. Психологічні засади розвитку творчості майбутніх учителів біологічних дисциплін: теорія і практика : монографія. Полтав. нац. пед. ун-т імені В. Г. Короленка. Полтава, 2010. 332 с.